Tidligere:
- Du prøver å finne Andrew. - Noen servere leter etter ham.
- Hva er det? - Hydra.
Vi har alle Inhumaner vi trenger når tiden er inne.
Malick skal være Hydra-sjef, men jeg tror at han styres av noen andre.
- Noen som er mektigere enn Malick? - Noen, eller noe.
- Starter du branner nå? - Nei, jeg vil ikke ha noen problemer.
Jeg trengte bare noe å male med.
- Du heter Charlie, hva? - Charles.
Du får ikke sove her bak mer. Det er ikke bra for forretningene.
- Vi åpner snart. - Greit. Men...
Jeg kan hjelpe til. Feie, eller hva du nå trenger hjelp med.
Du må gå. Sola står snart opp. Det er et herberge på 9th.
Hør her.
- Kjøp litt frokost. - Nei, nei. Jeg vil ikke ha problemer.
Du synes å være en grei fyr, jeg må bare tenke på kundene.
- Daisy. Redd meg... - Jeg er så lei for det.
Tiden begynner å renne ut, Daisy. Det er nå jeg dør.
Ro deg ned, jeg forstår deg ikke.
- Hydra prøver å drepe meg! - Vi sender to biler.
- Send Daisy Johnson! - Hvem?
Avlytter S.H.I.E.L.D. alarmsentraler?
Ja, over hele verden. Det er sånn vi kan komme først. Hvem var det?
Han kalte seg Edwin Abbot. Eier en butikk i Diker Heights.
Ingen koblinger til noen etterretning.
- Kjenner du ham ikke? - Jeg har aldri hørt om ham.
- Han kunne navnet ditt. - Det kan være en felle.
- Vi trenger forsterkninger på bakken. - Vi trenger ekstra muskler uten Mack.
Det er bare han som har ekstra muskler, men jeg blir med likevel.
Jeg har jo allerede sagt det. Jeg er ikke gal.
- Der er hun. - Daisy Johnson fra ATCU.
Edwin, eller hva? Hvordan kjente du til navnet mitt?
- Jeg hørte deg si det nå. - Hva mener du?
Jeg så dette. Dette øyeblikket. Når jeg snakker med deg, politifolkene.
Charles, den hjemløse, han må ha kastet en forbannelse over meg.
- Han fikk meg til å se dette! - Jeg sjekker det opp.
- De vil drepe meg. - Hvordan visste du at det var Hydra?
For at hun kommer til å rope det når de faller ned fra himmelen.
Hydra!
Dukk!
Klokka seks!
Hjelp meg! Redd meg!
Jeg skal redde deg, men ligg lavt.
Tiden begynner å renne ut, Daisy. Det er nå jeg dør.
Nei!
Han er en Inhuman.
Den hjemløse er en Inhuman. De er ute etter ham!
Nei!
Jeg håpet at du kunne hjelpe meg.
- Du! Er du uskadd? - Si noe, Daisy.
- Vi trenger sanitet! - Jeg vet det, vi mistet en.
Hva er det?
Det har ikke skjedd ennå.
Han er oppstanden! Hvilken forbedring.
Sist så du ut som en statist fra "Dawn of the Dead".
Nå er du en inspirerende mann. Hva skyldes dette miraklet?
Tålmodigheten din.
Det er på tide at jeg takker deg. Fordi du returnerte meg.
Jeg beveget ikke himmel og jord.
Men jeg la store penger og resurser på å få det til å bli virkelighet.
- Jeg vil gjerne vite hvorfor. - Hvorfor?
- Hva er hensikten? - Jeg...
Familien min, forfedrene mine, ble lært til å tro
at hvis vi kunne få deg tilbake, så ville vi bli belønnet.
Med hva?
Sammen skal vi ta over verdene.
Og hva innebærer det for deg?
Du har 9,2 milliarder dollar, og all innflytelsen det medfører.
Du kan kjøpe alt du ønsker deg.
Holder ikke det?
Hva kan jeg gi deg, som du ikke kan skaffe selv?
Jeg har viet hele mitt liv til en høyere makt.
Det er rett ord...
Makt.
Det er det du vil ha. Ikke rikdommer eller kontroll eller innflytelse.
Nei. Ordentlig makt.
Hvordan høres det ut?
Interessant.
Det er på tide å slutte å gjemme seg.
Jeg skal endelig vise deg hvordan ordentlig makt faktisk føles.
Er du sikker på at det var fremtiden?
Var hele ansiktet mitt dekket av ...?
- Og Coulson skyter deg? - Jepp.
Da stiller jeg spørsmål som må stilles. Er det engang mulig?
- Det er fire dimensjoner... - Edwin forutså alt som skjedde.
- Det er et teit spørsmål. - Ok, det er mulig. Og nå?
Jeg kan forandre det. Vi tar rede på hvor det skjer og drar dit.
- Og redder den stakkars mannen? - Det går ikke.
Hvis du så framtiden, så er det framtiden.
Det vil jeg ikke tro. Jeg kan ikke forklare, men det var forferdelig.
Jeg følte meg så hjelpeløs. Jeg må redde ham.
- Edwin ringte og sa navnet ditt. - Og vi vet hvordan Charles ser ut.
- Hvis Daisy kan huske detaljer... - Det er ikke tid!
Hun så den fjerde dimensjonen. Tid er bare en illusjon. Simmons.
- Han snakker om romtiden. - Hvordan skal jeg forklare det?
Vi lever i 3D. Men forestill dere at vi levde i en todimensjonal verden.
Flat som et papir. Vi ville ikke kunne forestille oss tre dimensjoner
en kube, eller noe som ikke er todimensjonalt.
Så oss flate papirmennesker
ville oppfatte denne tredimensjonale kuben
som todimensjonale øyeblikk.
Som tid som går, punktet på linjen ferdes gjennom rom og tid.
Men kuben, linja, er fast.
Det finnes ingen framtid, og ingen fortid. Den bare er.
Det kan man ikke forandre.
Jeg får vondt i hjernen av dette.
Jeg vet ikke om jeg forstår Fitz, men Hydra har denne fyren.
Vi må prøve å stoppe dem, og kanskje jeg har en plan.
Vi kan endre hva som skjer ved å ikke slippe Daisy ut fra basen.
Hva? Nei!
Visjonene kretser rundt Daisy, mens May ikke er med overhodet.
- Jeg forstår, men jeg klarer det. - Beklager, men May drar i stedet.
Det er jeg som skal redde ham.
Vil du forhindre at han dør, så er det sånn vi gjør det. Forstått?
Lincoln og jeg leter opp informasjon om den hjemløse.
Prøv å huske alle detaljer, og så sender vi May dit.
Jeg rører ikke et våpen, og Fitz Simmons holder seg borte fra snøen.
Oppfattet?
Jeg har aldri forstått meg på sånne tidsting. Som i "Terminator".
Hvis Connor kan sende en venn for å redde moren, så trengs vel ikke det?
- Jeg har ikke sett "Terminator". - Du får sparken.
Vi hørte bare fra fyren
fordi han hørte Daisys navn da vi prøvde å redde ham.
Jeg vet. Så jeg tror at det skjedde av en grunn. Det er skapt slik.
Ok, vi er alle del av en stor plan, men hva er planen?
Jeg mener at Inhumane er skapt og at kreftene ikke er tilfeldige
men skal oppfylle et behov, fylle en luke. Så Raina...
- Alt hun sa, gikk i oppfyllelse. - Ja, og Daisy kunne stoppe Jiaying.
Daisy kan hjelpe denne Charles.
Og endre utfallet? Det håper jeg. Ansiktet ditt var dekket av blod.
Det er ham. Charles Hinton. Siste kjente adresse...
Charles bodde dessverre ikke alene. Sende et team dit.
Ikke engst deg for meg, men for deg.
Fordi Daisy så meg skyte henne?
Fordi jeg ville drept deg hvis du gjorde det.
Jeg håpet at du kunne hjelpe meg.
Det er en rød metalltrapp i nærheten.
Det er et tak, minst 20 etasjer opp. Og lyset var rart.
Kanskje et blinkende reklameskilt.
Skulle ønske at jeg kunne huske tydeligere. De fører ham nok dit nå.
Jeg tror at det skal skje i natt.
- Hva gjør dere? - Prøver å finne bygningen.
Jeg har gitt serverne i oppdrag å lete etter nøkkelord vi mater inn.
- Ikke alle serverne, hva? - Jo.
Hvis jeg ikke får bli med, akter jeg å gjøre alt jeg kan her.
Ikke alle!
Oppfattet?
Noen servere kjører en algoritme vi har bygd for å finne dr. Garner.
Vi vil begge veldig gjerne finne ham.
Ingen fare, jeg lar dem være.
Tror du vi kan forandre framtiden?
Alt vi gjør forandrer framtiden.
Det vanskelige blir å endre på fortiden.
- Det er deg. - Du har rørt ved ham, eller hva?
Hintons kone. Han var lærer, men han forlot kona og datteren i juli.
- Det drev ham til vanvidd. - Når begynte det?
Det var en søndag.
Vi hadde kommet hjem fra markedet, da det begynte å øse ned.
Charles sprang ut i hagen for å hente vår datters leker.
Han skrek som om han hadde skadet seg.
Jeg løp ut og fant ham på bakken, dekket av noe slags
skall.
Jeg tok hånden hans.
Vi så lyn og tilfeldige hendelser.
- Det endte med et bilkrasj. - Ser han det også?
Jeg satt der helt sjokkert.
Så skjedde det igjen, da jeg førte ham inn. Vi så...
Vi så moren min i en sykehusseng, de prøvde å gjenopplive henne.
Så dere sluttet å ha fysisk kontakt?
Vi trodde at vi var gale, men det hendte hver gang han tok i noen.
Han og den personen, så noens død.
- En død? - Det drev Charles fra vettet.
- Noen dager senere ble det verre. - Når visjonene gikk i oppfyllelse.
- Prøvde han å forhindre det? - Selvsagt gjorde han det.
Om og om igjen. Det var vel det som sendte ham inn i galskapen.
Han kunne ikke gjøre noen forskjell.
Han var helt maktesløs.
Vet du noe mer som kan hjelpe oss?
- Kan du fortelle om fuglen? - Fuglen?
Charles skar en liten fugl, jeg tror at det var en rødstrupe.
Gjorde han?
Det er vår datters navn, Robin.
Charles forlot oss på natta, han tok bare jakken sin.
Han stakk av fordi han aldri kunne holde rundt den lille jenta si igjen.
Iallfall ikke uten at hun ville skrike og se noens død.
Hva er det som haster slik at det ikke kunne vente noen dager?
Du kjenner meg, jeg tar alle muligheter.
Denne protesen inneholder deler som dere produserer her på Transia.
Grensesnittet mellom nerver og ledninger, for å være nøyaktig.
Ok.
Og jeg vet at dere jobbet på en prototyp til et exoskjelett-lem
til forsvarsdepartementet, ved hjelp av denne teknologien.
- Jeg vil kjøpe det. - Et av våre patenter?
Nei, foretaket.
Kan du gjenta det? Jeg syntes at du...
Jeg vil at du selger selskapet. Til en rimelig pris, naturligvis.
Ja. Hør her, vi er ikke de beste venner.
Selv om jeg respekterer ballene dine, så liker jeg ikke å kaste bort tid.
Jeg avskyr det.
- Det er i din egen interesse. - Hvem faen er det der?
Denne mannen har min fullmakt til å forhandle om avtalen.
Det finnes ikke en sjanse for at jeg selger én eneste aksje til deg.
For ikke å snakke om aksjemajoriteten.
La meg vise deg hva som kommer til å skje.
Jeg er lei for det.
Herregud! Greit!
Dere skal få det dere vil ha.
Vær så snill. Sånn.
Gå nå bare, og la oss være i fred!
Du er forvirret.
Jeg skulle jo vise deg hva som kommer til å skje.
Våre menn tar akkurat nå kontroll over bygningen.
Har alt bryderiet vært for denne?
Hva skal du gjøre med denne?
- Jeg vil at du tar den på. - Kom igjen.
Enten du innrømmer det eller ei
så er det eneste du tørster etter, men aldri har kjent, ordentlig makt.
Den slags makt som jeg, Giyera og Charles har.
Ta den på, så får du den makten.
Syns du fortsatt at du skal bli med?
- Jeg vet at jeg kan klare det. - Tror du ikke at jeg klarer det?
Jeg har en fordel. Jeg vet hva som kommer til å skje.
Så løft på ræva og vis meg.
- Du kan vise meg kampen her. - Jeg kommer noen sekunder for sent.
De er vaktene, og du viser meg hvordan jeg kan være raskere.
Greit. Det står en serverbank på venstre side.
Vi trenger to stoler på hjul, og to personer til.
Sørg for at et team bevokter huset, og kjøp noe fint til jenta.
Ja, sir.
- Nei, Fitz... Hva het du? - Doug.
Du kommer rett etter Doug. Og Lincoln, jeg sier fra.
- Jeg spiller fyren som slår alarm. - Lykke til.
Ok, begynn om igjen.
Når hun åpner døra. Begynn når du vil, May.
- Skyt ham! - Pang!
Pang!
- Pang! Pang! - Under bordet.
Simmons!
Fall!
Kjør, Lincoln. Ta kniven.
- Tenk om en kunne øve på livet. - Det der var elendig. Fitz!
- Du skal inn etter Doug. - Greit!
- Er dette ditt beste spark, May? - Jeg prøvde å ikke treffe henne.
- Det ville vært lettere... - Med dine krefter?
Ok. Det må gå raskere.
- Det føles faktisk godt. - Ja.
Men jeg snakket ikke om å knuse ting med hånden.
Hvis du vil føle ordentlig makt, knus ham.
- Nei. Vær så snill, nei! - Hva skulle jeg oppnå med det?
Nei! Vær så snill, Gideon, ikke gjør det! Jeg gir deg alt!
Jeg er for ung til å dø!
Jeg vet at du har fått folk drept. Og du har vurdert å skyte noen.
Men å drepe noen med sine egne hender, kjenne livet ebbe ut...
Som Mr. Coulson gjorde med meg. Blikket i øynene hans...
Følelsen var så sterk at den skremte ham.
Han ble så redd at han forlot hånden.
Men du er vel ikke redd for noe?
Begynn om igjen!
- Du tror ikke at May takler det. - Jeg lurer på hva som skal hindre...
Kom igjen. Jeg nekter å tro at noe er helt uunngåelig.
Vi får se.
Vi er klare når du er det!
Pang, pang!
Pang!
Lincoln.
- Det der var jævlig bra. - Sir, vi har funnet bygningen.
- Er det den? - Vaktenes rom er eneste veien inn.
- Transia. Hva er Malick ute etter? - Grensesnittet i hånda di...
- Dette begynner å bli sprøtt. - Det har det vært hele tiden.
Du slår til med kirurgisk presisjon, og vi bruker ingen radio.
- Hydra lytter etter. - Og de vil se oss komme.
Hvis du ser Charles, ikke gå opp på taket, ikke engang om...
- Hva betyr det? - En inntrenger.
Han bare vandret inn og ga opp.
- Hvorfor? - Lash har overtatt.
Snart forvandles jeg for siste gang, May.
Jeg kom for å si adjø.
Denne dagen kan iallfall ikke bli sprøere. May kan ikke dra.
- Jo, det kan jeg! - Andrew forsvinner for godt.
Han er en morder. Den mannen jeg var glad i ville ikke gjort sånt.
Han var ikke seg selv. Du kommer til å angre på det resten av livet.
- Jeg gjør det, May. - Nei.
- Uten Bobbi er det bare jeg som kan. - Du er ikke uslåelig, Daisy.
- Jeg er klar til å prøve. - Slik at det ender som i visjonen?
Alle andre blir her, slik at vi endrer på slutten. Jeg klarer det.
Det er meningen at jeg skal redde ham. Jeg føler det.
La meg dra.
Teamet blir på flyet. Fitz holder et øye med deg-
- og husk at vi ikke vet hva som skjer etterpå.
Jeg vet det.
Du... Vær forsiktig. Hvis det går galt, ikke prøv å spille helt.
- Og for guds skyld, Skye. Kom hjem. - Daisy.
Fanken. Nettopp, Daisy. Bare kom hjem helskinnet.
Burde du ikke stå bak glasset?
Jeg kommer meg ut når jeg trenger det.
Hva er det i dryppet?
Noe Simmons jobbet på, en mulig vaksine. Den har ikke blitt testet.
Mulig den bare virker på de uforvandlede. Du forvandles...
- Så det er et sjansespill. - Ja, det er usannsynlig.
- Om du vil si noe, bare si det. - Jeg er ikke her for å fikse noe.
Jeg vet at jeg ikke kan fikse det, men jeg...
- Jeg har tenkt som en psykolog. - Ut med det.
Jeg vet at jeg ble forandret da jeg ble Inhuman.
Trenger du en doktorgrad for det?
Det jeg sa, at jeg er samme mann som du giftet deg med...
- Ikke sant. Du var ingen morder, da. - Jeg vet det nå.
Men litt av ham finnes alltid i meg. Det var han som sa det.
- Og det finnes litt av deg i ham. - Og derfor nådde du fram til meg.
Men denne gangen, når jeg forvandles...
Jeg er redd for at jeg kommer til å forsvinne for alltid.
Hvis du kunne fikse det, endre på fortiden, ville du gjort det?
Ja. Men jeg vil at monsteret skal være i S.H.I.E.L.D.s forvaring.
Jeg vet at det var galt, men jeg tror at jeg gjorde det av en grunn.
- Det er monstret som snakker igjen. - Kanskje det.
Men jeg tror at han kjemper for noe som vi ikke fotstår ennå.
Og jeg vet ikke... Kanskje dere får bruk for ham.
Vi er inne. Det er et kapret, trådløst signal, så det kan falle ut.
- Kan du finne vaktenes rom? - Er det Giyera?
Ja, ham glemmer jeg aldri.
Hørte du hva Andrew sa? Han tror at han tjener et større øyemed.
Ja. Daisy og Charles fant kanskje hverandre av en grunn.
Kanskje. Eller så er dere gale og dette helt meningsløst...
Var det Ward?
Dessverre tror jeg at det der var noe annet.
Herregud. Hva er dette?
Om jeg ville endre på ting?
Jeg snakket om oss.
Alt som har skjedd med deg, kunne vært unngått, om du aldri traff meg.
Jeg ville ikke endret på noe.
Det ville jeg.
Tja... Mitt livs beste øyeblikk har kretset rundt deg.
Uansett om vaksinen fungerer eller ei
så er det med deg, her, som det er meningen at jeg skal være.
Et spionspeil.
Flaks at jeg var her. Vi overvåker bygningen.
Forresten er alle muligheter til å ikke gå opp til taket, borte.
Hydra har allerede ført Charles dit. Sett i gang.
- Hva skal du gjøre? - Finne Grant Ward.
Nettopp. Dagen ble enda sprøere.
De har tatt seg inn i bygningen. Mr. Malick tok helikoptret
men jeg sniker deg ut hvis S.H.I.E.L.D. er her.
- Skal S.H.I.E.L.D.-agentene drepes? - Bare hvis de er mennesker.
- Vaktinngangen er på nordre side. - Da drar vi!
- Og vi? - Vi blir her.
Ikke en sky på himmelen. Daisy så kanskje ikke framtida.
- Sir! - Ward har vært her. 20. etasje.
Dere to jobber dere opp med Lincoln. Jeg tar heisen og jobber nedover.
Da så... Nå venter vi og ser, antar jeg.
- Beklager at du mistet oppdraget. - En lang historie.
Daisy er så sikker på evnene sine-
- som Inhuman at hun tror at hun kan endre på fremtiden.
Pussig. Vi prøver å gjøre det samme.
Makt er berusende, eller hva?
Og han har rett. Man føler den ikke, før man tar en annens.
Coulson, kom!
- Hvor er de? - Noe forferdelig slo meg nettopp.
Tenk om Daisy så sin egen død.
Hører du meg, Lincoln? Alle enheter, bli.
Jeg ser Ward.
Ikke angrip. Jeg gjentar: ikke angrip.
Lincoln, vi vet ikke hva vi har å gjøre med. Avbryt oppdraget.
På tide å si adjø.
Jeg var sikker på at jeg skulle kunne redde deg.
Men det var du som skulle redde meg.
Endelig har jeg utgjort en... forskjell.
Det er ikke snø.
Jeg tror at vi skal holde hverandre i hånden nå.
Visse ting er kanskje uunngåelige.
Jeg lagde denne til datteren min.
Jeg sto ikke ut med å forlate dem, men jeg må jo beskytte Robin
- fra dette. - Det har du gjort.
Men nå er jeg redd for at hun skal vokse opp
og bli som meg.
Hun kommer alltid til å måtte beskyttes.
Jeg håpet at du kunne hjelpe meg.
Jeg skal beskytte henne. Jeg lover.
Bestandig.
Jeg er fryktelig lei for det.
Jeg vil at du drar dit.
Er det der de produserer exoskjelettet?
Det er ikke den teknologien vi er interesserte i.
- Ja, sir? - Husk at du jobber for meg.
Du skal alltid være ved min side, for å beskytte meg.
Nei. Jeg er akkurat der jeg skal være.
- Har han det bra? - Ja, da.
- Men han hørtes litt... rar ut. - Hvordan da?
Han hørtes
redd ut.
Oversettelse: Siri-Ann Dønnestad www.sdimedia.com